Konference: 2004 XXVIII. Brněnské onkologické dny a XVIII. Konference pro sestry a laboranty
Kategorie: Onkologická diagnostika
Téma: Diagnostika hereditárních malignit
Číslo abstraktu: 46
Autoři: V. Franková; MUDr. Věra Krutílková; Martin Kořán; M. Havlovicová; Petr Goetz
Uvedení genetických testů pro nádorovou hereditární predispozici do praxe iniciovalo řadu odborných studií zabývajících se psychosociální problematikou testovaných jedinců. Výsledky a obecné závěry psychosociálních studií mohou napomoci přesnějšímu zaměření genetické konzultace a pomoci lépe naplnit očekávání zájemců o test. Proto jsou sledovány především motivace vedoucí k podstoupení testu, psychický stav, vliv rodinného zázemí a podpory u testované osoby a případné zapojení psychologa do procesu genetického testování. Testování přináší i řadu problémů etických. Cílem naší studie bylo zjistit přínos genetického vyšetření pro naše onkologické pacienty a jejich rodiny, postoj pacientů k prevenci a případné rezervy v poskytování našich služeb. Ke sledování a hodnocení psychosociálních faktorů genetického testování na nádorovou hereditární predispozici jsme sestavili dva různé dotazníky. Dotazník 1 byl určen jedincům, kteří podstoupili první genetickou konzultaci spojenou s podpisem informovaného souhlasu a odběrem vzorku krve k izolaci DNA. Dotazník byl tudíž pacienty vyplněn předtím, než znali výsledky genetického vyšetření. Dotazník 2 byl určen pro pacienty po druhé genetické konzultaci spojené se sdělením výsledků. Tento dotazník byl pacientům zaslán s jednoměsíčním odstupem od vydání lékařské zprávy. Dotazníky 1 i 2 byly sestaveny vždy ve dvou různých verzích (A a B), z nichž verze A byla určena pro pacienty nádorovým onemocněním postižené, verze B pro pacienty testované prediktivně. V průběhu roku 2003 jsme formou dotazníků vyšetřili 41 pacientů. Z toho bylo 22 pacientů již nádorovým onemocněním postiženo a 19 jedinců bylo testováno na nádorovou hereditární predispozici prediktivně. Spektrum jednotlivých diagnóz a jejich zastoupení v souboru vyšetřených jedinců je uvedeno v tabulce 1.
![](/files/abstrakta/2004BOD_46_01.jpg)
Celkem bylo distribuováno 68 dotazníků, z nichž bylo pacienty předáno 52 vyplněných dotazníků zpět (11 pacientů vyplnilo dotazník 1 i 2). Výsledkem je tedy poměrně vysoká 76% návratnost.
Z výsledků studie lze shrnout:
- Genetické vyšetření je pacienty považováno za důležité a přínosné.
- Hlavní motivací k podstoupení genetického testu u pacientů již postižených nádorovým onemocněním je obava o zdraví jejich dětí. Naproti tomu u prediktivně testovaných jedinců je hlavní motivací určení pravděpodobnosti s jakou oni sami onemocní a jak mohou případně nádorovému onemocnění předcházet.
- Většina pacientů (95%) má pozitivní přístup k preventivnímu sledování, menší část (24%) je ochotna uvažovat o preventivní operaci.
- Genetické vyšetření nepředstavuje pro většinu (79%) pacientů zvýšenou psychickou zátěž. Odborná psychologická pomoc byla vyhledána pouze 2 pacientkami. 21% pacientů zpětně uvádí, že by psychologickou pomoc v průběhu testování nebo po jeho ukončení potřebovalo.
- Po určitém časovém odstupu má 19% všech testovaných jedinců pocit, že by potřebovalo ještě jednu genetickou konzultaci.
- Jedna třetina pacientů by uvítala, kdyby byla po ukončení genetického vyšetření nejméně jednou za rok telefonicky kontaktována pracovníkem genetické poradny. Zbylým pacientům by telefonický kontakt jednou za rok nevadil.
- Výsledky vyšetření pacienti sdělí alespoň nejbližším členům rodiny, asi u 26% z nich jsou tyto výsledky podnětem k návštěvě genetického oddělení.
- Většina pacientů (86%) považuje výsledky vyšetření za důvěrné. Pouze 10-14% pacientů se obává diskriminace (ze strany zaměstnavatele nebo pojišťovny).
Závěr
Výsledky naší studie se v některých aspektech shodují s výsledky publikovanými v zahraničních studiích. Přesto lze sledovat určité odlišnosti, zřejmě typické pro českou populaci. Hlavní motivací pro podstoupení genetického testování je u žen v zahraničí stanovení jejich onkologického rizika a až na druhém místě stanovení rizika vzniku onemocnění u jejich dětí. U našich pacientů, kteří byli již nádorovým onemocněním postiženi, je hlavní motivací obava o zdraví jejich dětí. U prediktivně testovaných jedinců je hlavní motivací určení pravděpodobnosti s jakou oni sami onemocní a jak mohou případně nádorovému onemocnění předcházet. Tato rozdílná motivace v obou skupinách je vzhledem k různé životní a rodinné situaci a věku testovaných pochopitelná. Zájem o další genetickou konzultaci má u nás pouze 19% pacientů, oproti třetině pacientů uváděných v zahraniční studii. Naši pacienti vždy sdělí výsledek alespoň někomu z rodiny, oproti pouhým 83% – 95% uváděných v zahraničních zdrojích. Nicméně v zahraničí informuje vzdálené příbuzné až 75% testovaných osob, u našich pacientů to bylo pouhých 19%. Podstatně niž-
ší počet našich pacientů má obavy ze zneužití výsledků (10-14%), v zahraničí se obává následné diskriminace celá třetina testovaných pacientů. Naopak ve shodě se zahraničními pracemi lze uvést, že genetické testování nepředstavuje pro většinu pacientů psychickou zátěž, shodně pouze přibližně 20% pacientů potřebuje odbornou psychologickou pomoc.
Jako možnou příčinu odlišných výsledků je kromě rozdílných sociálně-kulturních faktorů třeba uvažovat i chybu malých čísel
(náš soubor je ve srovnání se zahraničními studiemi podstatně menší). V zahraničních studiích je vždy vyhodnocován soubor pacientů se stejnou diagnózou, což nebylo vzhledem kmalému souboru našich pacientů možné (viz tabulka 1), čímž mohlo dojít taktéž k určitému zkreslení získaných výsledků.
Datum přednesení příspěvku: 26. 5. 2004